Bună. Ești teafăr?
Ce s-a întâmplat, dragul meu? Te-ai rătăcit?
SHERLOCK Sezonul 2 Episodul 2
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
- A fost cam incomod. - Așa ai venit cu metroul?
N-a vrut să mă ia niciun taxi.
- Nimic? - Un puci în Uganda...
Încă o poză de-a ta cu...
Remanierea Guvernului?
Nimic important? Doamne!
John, îmi trebuie ceva. Dă-mi!
- Nu. - Dă-mi!
Nu. Am convenit că te lași, gata.
Oricum, le-ai spus tuturor asta, nu?
Pe o rază de trei km în jur, nimeni nu-ți mai vinde.
Ce idee tâmpită! A cui a fost?
Doamnă Hudson!
Sherlock, faci față cu brio, nu renunța!
Spune-mi unde sunt! Te rog, spune-mi!
Te rog.
- Scuze, nu se poate. - Îți spun ce numere vor ieși la loto.
A meritat să încerc.
Ce-ai făcut cu rezerva mea secretă?
Ce-ai făcut cu țigările mele?
Știi că nu mă ating de lucrurile tale!
- Parcă nu erai menajera mea. - Nu sunt.
Ce zici de un ceai și să lași naibii harponul ăla?
Îmi trebuie ceva mai tare decât ceaiul. Cu 7 % mai tare.
- Te întâlnești din nou cu dl. Chatterjee. - Pardon?!
De la patiserie. Rochie nouă, dar ai făină pe mânecă.
Nu te-ai îmbrăca așa ca să gătești.
- Sherlock... - Urme de folie pe deget.
Ai mai răzuit niște jetoane. Știm cu toții ce va urma.
Parfum Kasbah Nights. Cam tare pentru o dimineață de luni, nu?
Am scris pe blog despre identificarea parfumurilor. Să citești!
- Te rog! - Nu-ți face iluzii cu dl. Chatterjee.
- Are o soție de care nu știe nimeni. - Sherlock!
- Nimeni, cu excepția mea. - Nu știu despre ce vorbești!
- Ce mama naibii a fost asta?! - Nu înțelegi.
Du-te după ea și cere-ți scuze.
Scuze? Cât te invidiez, John!
Mă invidiezi?
Ai o minte calmă, lineară, abia folosită.
A mea e ca un motor supraturat.
Ca o rachetă care se dezintegrează pe rampa de lansare. Vreau un caz!
Tocmai ai rezolvat unul, folosind harponul pe un porc mort!
- Asta a fost de dimineață. Dar următorul? - Ceva nou pe site?
"Dragă dle Sherlock Holmes, nu-l găsesc nicăieri pe Bluebell".
"Vă rog mult, mult de tot, mă puteți ajuta?"
- Bluebell? - Un iepure, John! Și stai că mai e!
Până să dispară, Bluebell era luminiscent. "Ca o zână", zice micuța Kirsty.
În dimineața următoare a dispărut. Cușca era închisă, fără semne de forțare.
Ce zic eu, e genial! Sună-l pe Lestrade.
- Spune-i că avem un iepure dispărut. - Tu vorbești serios?
- Sau ne jucăm "Găsește indiciul". - Nu, nu mai joc niciodată așa ceva.
- De ce nu? - Imposibil ca victima să fi fost făptaș.
- Era singura variantă posibilă. - Regulamentul nu permite.
Atunci e greșit regulamentul!
- Un singur țârâit. - Apăsat, cam jumătate de secundă.
Avem un client!
Dartmoor a fost mereu un loc mitic, de poveste,
dar nu cumva mai sălășluiește ceva acolo?
Ceva cât se poate de real.
Dartmoor este și locul unuia din cele mai secrete proiecte guvernamentale,
centrul de cercetare pentru arme chimice și biologice,
care se pare că e mai discret decât Porton Down.
De la sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial,
au tot circulat istorii pe seama experimentelor din Baskerville.
Mutații genetice, animale crescute pentru câmpul de luptă.
Mulți cred că în acest campus, în inima sălbăticiei,
sunt orori inimaginabile.
Întrebarea este dacă toate sunt în interior?
Eram copil. Eram în mlaștină.
Era întuneric, dar știu ce-am văzut.
Știu ce mi-a ucis tatăl.
- Ce-ai văzut? - Tocmai acum spuneam.
Da, în interviul televizat. Eu îmi editez singur știrile.
Da, sigur, mă scuzați.
Scuze.
- Când vrei tu. - Dar mai repede.
- Știți zona Dartmoor, domnule Holmes? - Nu.
E un loc uluitor, fără pereche, cam arid, dar încântător.
Nu mă interesează. Mai departe.
După ce-a murit mama, mă plimbam pe acolo cu tatăl meu.
În fiecare seară ieșeam în mlaștini.
Bun. Sari la noaptea în care a fost ucis tatăl tău. Unde s-a întâmplat?
Există un loc anume, un fel de reper, numit Dewer's Hollow.
E un arhaism pentru "diavol".
Și?
L-ai văzut pe diavol în noaptea aceea?
Da.
Era uriaș.
Cu blană neagră ca tăciunele, cu ochii roșii.
L-a prins. A sărit la el și l-a sfâșiat.
Nu-mi amintesc nimic altceva. M-au găsit a doua zi hoinărind prin mlaștini.
Cadavrul tatei n-a fost găsit niciodată.
Ochi roșii, blana neagră, uriaș... un câine? Un lup?
Sau un experiment genetic.
- Râdeți de mine, domnule Holmes? - De ce, ai făcut vreo glumă?
Tata vorbea mereu de ceea ce se întâmpla în Baskerville.
De monștrii care erau crescuți acolo.
Oamenii râdeau de el. Măcar televiziunea m-a luat în serios.
Și presupun că a făcut minuni pentru turismul local.
Henry, cele întâmplate tatălui tău au fost acum 20 de ani.
De ce-ai venit la noi acum?
Nu cred că mă puteți ajuta, dle Holmes, dacă vi se pare așa amuzant!
- Din cauza celor întâmplate aseară. - Ce s-a întâmplat aseară?
- De unde știți? - N-am știut, am observat.
Ai venit cu primul tren din Devon.
Ai luat un mic dejun oribil și ai băut o cafea neagră.
Fata de la masă ți-a făcut avansuri.
Deși inițial erai interesat, te-ai răzgândit.
Abia aștepți să-ți aprinzi prima țigară pe ziua de azi.
Ia loc, dle Knight, fumează. Sunt încântat.
- De unde naiba știi toate astea? - Nu contează...
- După găurile de pe biletul de tren. - Nu acum!
- M-am abținut prea mult! - Te dai mare.
Așa-s eu.
Șervetul cu care-ai încercat să ștergi cafeaua vărsată.
Pata arată că nu aveai lapte în cafea.
Ai urme de ketchup pe buze și pe mânecă.
Mic dejun gătit sau, mă rog, ce găsești în tren. Sandvișuri.
De unde știi că a fost oribil?
Nu așa se întâmplă mereu în trenuri? Acum, fata.
Ai pe șervet un număr scris de mână de femeie.
După unghiul în care l-a scris, stătea vizavi de tine la masă.
După ce-a plecat, ai folosit șervetul să ștergi cafeaua vărsată
și ai udat numărul din greșeală.
Ai scris cu pixul ultimele patru cifre, deci voiai să păstrezi numărul.
Ai folosit șervetul să-ți sufli nasul, deci nu mai ești interesat.
Ai urme de nicotină și-ți tremură degetele. Cunosc simptomele.
În tren n-ai putut fuma, n-ai mai avut timp să tragi una până ai luat taxiul încoace.
E deja 9:15 și ești disperat.
Primul tren din Exeter la Londra pleacă la 5:46.
L-ai luat pe primul, deci aseară s-a întâmplat ceva important. Mă înșel?
Nu. Ai dreptate.
Ai perfectă dreptate.
- Frate, am auzit eu că ești rapid... - Asta mi-e meseria. Taci și fumează.
Ambii părinți ți-au murit când aveai șapte ani, nu?
Știi, asta...
Asta poate fi foarte traumatizant.
Te-ai gândit vreodată că poate ai inventat povestea asta...
... ca să ai pe cine da vina?
- Așa zice și dr. Mortimer. - Cine?
- Psihologul lui. - Psiholoaga mea.
- Evident. - Louise Mortimer.
Datorită ei m-am întors în Dartmoor.
Credea că trebuie să-mi înfrunt demonii interiori.
Ce s-a întâmplat aseară, când te-ai dus la Dewer's Hollow?
Te-ai dus acolo la sfatul psihologului și acum ai ajuns la un detectiv.
Ce-ai văzut acolo de a schimbat totul?
Hollow e un loc straniu. Îți îngheață sângele-n vine de frică.
De voiam poezii, citeam mail-urile lui John către iubita lui, mai haioase. Ce-ai văzut?
Urme de pași.
Exact în locul unde l-am văzut sfâșiat pe tata.
- De bărbat sau de femeie? - De nicicare. Erau...
- Asta-i tot? Urme de pași? - Da. Dar erau...
Dr. Mortimer are dreptate. Trauma din copilărie, mascată în amintire inventată.
Plicticos. Pa, dle Knight, mersi c-ai fumat.
Și urmele?
Probabil urme de labe, puteau fi orice, deci... nimic.
Du-te înapoi la Devon și bea un ceai în cinstea mea.
Domnule Holmes, erau urmele unui câine uriaș.
- Mai spune o dată. - Am găsit urme de pași, erau uriașe...
Nu, cu aceleași cuvinte.
Repetă ce-ai spus mai devreme folosind exact aceleași cuvinte.
Domnule Holmes, erau urmele unui câine uriaș.
- Preiau cazul. - Poftim?
- Mersi că mi-ai spus de el, e promițător. - Poftim?!
Acum o clipă, urmele erau plicticoase și acum sunt foarte promițătoare?
N-are nicio legătură cu urmele, nu erai atent. Ai auzit de Baskerville?
- Vag. E cam nebulos... - Pentru început, e bine.
- Deci vii? - Nu pot pleca din Londra, sunt ocupat.
Nu te teme, ți-l dau pe cel mai bun om al meu.
Mă bazez mereu pe el să-mi trimită ce-i important, deși nu înțelege nimic.
Ce tot spui acolo? N-ai niciun caz!
- Te plângeai că... - Îl am pe Bluebell!
Cazul dispariției iepurelui luminos.
- NATO face scandal. - Deci nu vii?
Bine.
Bine...
Nu-mi mai trebuie, merg la Dartmoor.
- Ia-o tu înainte, noi te vom urma. - Deci vii?
O dispariție de acum 20 de ani și un câine monstruos?
N-aș rata pentru nimic în lume!
... că suntem împreună, dar n-aveai de gând să-ți fiu alături!
Se pare că dna Hudson a aflat de soția din Doncaster.
Stai să vezi când află de cea din Islamabad!
La gara Paddington, vă rog.
Acolo e Baskerville.
Acolo e Grimpen Village.
Înseamnă că acolo... da, e Dewer's Hollow.
- Ce-i acolo? - Teren minat?
În principiu, Baskerville e bază militară,
deci probabil vor să-i țină la distanță pe civili.
Clar.
Exact, trei excursii pe zi. Spuneți-le tuturor prietenilor.
Mai treceți pe aici. Și nu uitați, nu intrați noaptea în mlaștină.
Asta dacă va pasă de viețile voastre. Aveți grijă!
E frig.
- Partea asta nu se schimbă niciodată. - Dar ce se schimbă?
Altceva. E vorba de un cuvânt.
"Liberty".
"Liberty"?
Și încă unul.
"In".
"I.N."
"Liberty In". Ce crezi că înseamnă?
Îmi pare rău că n-avem o cameră dublă.
E-n regulă, nu suntem... poftim.
- Îți aduc imediat restul. - Bun.
Poftim.
Am văzut pe harta mlaștinii un craniu cu oasele încrucișate.
Da...
- Sunt pirați? - Nu, e terenul minat Grimpen.
Nu-i ceea ce crezi. E poligonul de încercări din Baskerville.
Datează de vreo 80 de ani. Nu cred că mai știe cineva ce-i acolo.
- Explozibili? - Nu doar explozibili.
Se spune că dacă pătrunzi acolo ești aruncat în aer.
- În caz că-ți trecea prin cap... - Bun. O să rețin.
Cam dăuna turismului, așa că slava Domnului pentru câinele demonic.
- Ai văzut emisiunea? Documentarul? - Da, de curând.
Fie binecuvântat Henry Knight și monstrul lui din iad.
- L-ai văzut vreodată? - Câinele? Cine, eu? Nu.
Fletcher l-a văzut.
El organizează excursiile pentru turiști. El l-a văzut.
- Face bine afacerilor. - Ziceam că avem mulți clienți, Billy.
Da, sunt mulți vânători de monștri.
În ziua de azi, nu trebuie mare lucru, o postare pe Twitter și gata!
Nu mai avem timp liber. Cu monstrul și cu închisoarea aia,
nu știu cum de mai dormim noaptea.
- Tu dormi, Gary? - Ca un prunc.
Nu-i adevărat. Sforăie.
- Al tău nu sforăie? - Aveți cumva cartofi pai?
Da. Nu. Bine? Bine, ai grijă. Ai grijă, pa.
Pot să stau aici?
N-ai văzut câinele ăla, nu?
- Ești ziarist? - Nu, eram doar curios.
- L-ai văzut? - Poate.
Ai vreo dovadă?
De ce ți-aș spune? Scuză-mă.
- Ai pierdut pariul. - Poftim? Ce pariu?
Pentru planul meu e nevoie de întuneric.
- Mai avem jumătate de oră de lumină. - Ce pariu?
Am pus pariu cu John pe 50 de lire că nu poți dovedi că ai văzut câinele.
Tipul din local zicea că poți dovedi.
- O să-ți pierzi banii, amice. - Zău?
Da. L-am văzut.
Acum o lună. Sus, la Hollow. Era ceață și n-am reușit mare lucru.
- Da. Nici martori n-ai, presupun. - Nu, dar...
- Niciodată nu-s martori. - Stai puțin. Uite.
Asta-i tot? Nu-i chiar o dovadă, nu? Îmi pare rău, John, am câștigat.
Stai, că nu-i tot. Oamenilor nu le place să meargă acolo.
La Hollow.
Le dă o senzație neplăcută.
E bântuit? Așa vrei să mă convingi?
Nu fi prost! Nu-i nimic de genul ăsta. Dar cred că e ceva acolo.
Ceva care a scăpat din Baskerville.
- O clonă? Un supercâine? - Poate.
Știe Dumnezeu cu ce ne pulverizează de atâția ani sau ce ne pun în apă.
N-am deloc încredere în ei.
Asta-i tot ce ai?
Am avut un amic care lucra în Ministerul Apărării.
Trebuia odată să mergem la pescuit, dar n-a mai venit.
De fapt, a venit foarte târziu. Când l-am văzut, era alb ca varul.
Parcă-l văd...
Zice "Am văzut azi ceva, Fletcher, ce n-aș mai vrea să văd niciodată."
"Niște chestii oribile".
Fusese trimis într-un loc secret al armatei. Poate la Porton Down.
Poate la Baskerville sau altundeva.
În laboratoarele de aici, în cele secrete,
zicea că a văzut lucruri oribile.
Șobolani cât câinii, zicea el.
Și câini de mărimea unor cai.
Am zis 50 de lire.
Bun.
Legitimația, vă rog.
Mulțumesc.
Ai legitimație de Baskerville?! Cum așa?
Nu e special făcută pentru locul ăsta. E a fratelui meu.
Are acces peste tot. Am "procurat-o" acum câțiva ani. În caz de nevoie.
- Genial. O să ne prindă. - Ba nu.
- Nu încă. - Ne vor prinde în cinci minute.
"Salut, ne-am gândit să dăm o raită prin baza asta militară cu arme secrete".
"Zău? Ce bine! Haideți, fierbe ceaiul". Dacă nu ne împușcă.
- Mergeți. - Mulțumim.
- Drept înainte, domnule. - Numele lui Mycroft deschide toate ușile.
Ți-am zis că practic face parte din guvern.
Cred că avem vreo 20 de minute până să se prindă.
- Ce s-a întâmplat? Avem probleme? - "Avem probleme, domnule!"
- Da, domnule, mă scuzați! - Ne așteptai?
V-am văzut legitimația, dle Holmes. Caporal Lyons, de la pază.
- S-a întâmplat ceva, domnule? - Sper că nu, caporal.
- Nu prea suntem inspectați pe aici. - N-ai auzit de inspecții inopinate?
Căpitan John Watson, Regimentul 5 Artilerie.
Domnului maior Barrymore n-o să-i convină. O să vrea să vă vadă pe amândoi.
Mă tem că n-avem timp. Trebuie să facem turul complet.
- Acum. E un ordin, caporal! - Da, să trăiți.
- Drăguț. - N-am mai apelat la grad de ani de zile.
- Ți-a plăcut? - Da.
- Câte animale aveți aici? - Multe, să trăiți.
- A scăpat vreodată vreunul? - Ar trebui să ia liftul, domnule.
- Nu le facem atât de inteligente. - Doar dacă au ajutor.
- Cine sunteți voi? - E-n regulă, dr. Frankland.
- Le arătăm laboratorul. - Ce drăguț, fete noi.
Să nu rămâneți pe aici, totuși. Am venit să repar un racord.
- Cat de departe merge liftul? - Destul de departe.
- Și acolo jos ce-i? - Acolo ținem cuștile.
Pe aici, domnilor.
- Ce faceți aici, de fapt? - Am zis că știți, de veniți în inspecție.
Nu sunt expert, nu?
Tot ce se poate, de la celule stem până la leacul banalei răceli.
- Dar mai ales arme? - Într-un fel sau altul.
- Biologice, chimice? - Războaiele nu se mai sfârșesc.
Apar dușmani noi. Trebuie să fim pregătiți.
Michael, data viitoare îl testăm pe Harlow 3.
- Doamna dr. Stapleton... - Stapleton?
Da? Cine sunteți?
- Inspecție de la vârf, doamnă. - Zău?
Ni s-a dat mâna liberă, dr. Stapleton.
- Ce rol aveți în Baskerville? - Puteri depline, asta-i ideea.
Nu vă pot spune. E strict secret.
Sunteți liberă și presupun că vreți să rămâneți așa.
Sunt implicată în mai multe proiecte. Îmi place să amestec lucrurile.
Mai ales genele. În prezent, chiar de degete mă ocup.
- Stapleton! Știam eu că vă știu numele. - Mă îndoiesc.
Se spune că nu există coincidențe. Ce vieți banale duc unii...
- Ați vorbit cu fiica mea? - De ce-a murit Bluebell, dr. Stapleton?
- Iepurele? - A dispărut din cușca încuiată.
- Asta-mi spune ceva. - Iepurele?!
- O treabă făcută din interior. - Credeți?
- De ce? Fiindcă strălucea în întuneric. - Habar n-am ce spuneți. Cine sunteți?
- Am văzut destule, deocamdată. Mersi. - Asta-i tot?
- Asta-i tot. pe aici, nu? - O clipă!
Am spart o bază militară să investigăm dispariția unui iepure?!
23 de minute. Mycroft e cam lent.
Bună, din nou.
- Domnule maior... - Revoltător! De ce nu m-ați anunțat?
Domnul maior Barrymore, nu? E foarte bine.
E foarte bine, suntem impresionați. Nu-i așa, domnule Holmes?
- Foarte. - Ideea era să eliminăm birocrația
- ...în Baskerville! - Scuze, dle maior. Inspecție!
Nu puteți scăpa de monitorizare la infinit. Cine știe ce-ați face. Haide!
Tocmai am fost anunțat că persoană nu are autorizația necesară.
- Așa e? Cine sunteți? - În mod sigur, e o greșeală.
- Nici vorbă, Mycroft Holmes. - Eroare de sistem. O trecem în raport.
- Ce naiba se întâmplă? - E-n regulă, dle maior, îi cunosc.
- Zău? - Da, mai uit fețele,
dar nu mă așteptam să-l văd aici pe domnul Holmes.
Mă bucur să te revăd, Mycroft.
Am avut onoarea de a-l întâlni pe domnul Holmes
la o conferință... în Bruxelles, nu?
- În Viena. - Așa-i, în Viena.
El e Mycroft Holmes, dle maior. Cu siguranță e o greșeală.
Răspunzi cu capul, dr. Frakland.
- Îi conduc eu, caporal. - Foarte bine, domnule.
Mulțumesc.
E vorba de Henry Knight, nu? Știam eu!
Știam că cere ajutor, dar nu m-am gândit că-l va contacta pe Sherlock Holmes!
Nu-ți face griji, știu cine ești de fapt. Mereu intru pe site-ul tău.
- Credeam că vei purta pălăria. - Nu era pălăria mea.
- Nu l-am recunoscut fără pălărie. - Nu era pălăria mea.
- Îmi place mult și blogul, dr. Watson. - Mersi.
Chestia în roz. Și aia cu cârja de aluminiu.
- Îl cunoști pe Henry Knight? - Îl știam mai bine pe tatăl lui.
Avea niște teorii aiurite despre locul ăsta.
Însă mi-era prieten bun. Nu prea pot vorbi acum.
Uite numărul meu de celular.
Dacă vă pot ajuta cu Henry, sunați-mă.
Nu te-am întrebat, dr. Frankland, cu ce te ocupi pe aici, de fapt?
Mi-ar plăcea să-ți spun, domnule Holmes, dar atunci ar trebui să te ucid.
Ai ambiții mari. Spune-mi despre dr. Stapleton.
Nu-mi vorbesc de rău colegii.
Dar ai vorbi de bine pe cineva, pe care clar vrei să-l omiți.
Așa fac, nu?
- Ținem legătura. - Cu siguranță.
- Deci? - Deci?
Ce-a fost cu iepurele ăla? Te rog, vrei să încetezi cu asta?
- Cu ce? - Cu aerul tău misterios, cu...pomeții tăi
și cu ridicarea gulerului ca să faci pe șmecherul.
- Nu fac. - Ba da.
Acel e-mail de la Kirsty. Iepurele luminos dispărut.
Kirsty Stapleton, a cărei mamă e specialistă în mutațiile genetice.
A făcut iepurele fiicei ei să strălucească în întuneric?
Probabil o genă fluorescentă.
Extirpată și apoi inoculată specimenului. Destul de simplu în ziua de azi.
Deci?
Deci, știm că dr. Stapleton face experimente secrete pe animale.
Oare lucrează și pe ceva mai letal decât un iepure?
Să fiu sincer, are de unde alege.
- Bună. - Bună.
Intrați, intrați.
Asta-i...
- Ești bogat? - Da.
Văd mereu niște cuvinte.
"Liberty".
- "Libertate"? - Da. Și...
"In".
Atât.
Gata?
- Îți spune ceva? - "Libertate în moarte", nu?
Singura libertate reală.
Deci?
- Ai vreun plan, Sherlock? - Da.
Te ducem înapoi în mlaștină.
- Să vedem dacă te mai atacă ceva. - Poftim?
- Ar trebui să-i dăm de cap. - La noapte?
- Vrei să mă duci acolo din nou, noaptea? - Ăsta ți-e planul?
- Genial! Ai și alte idei? - Nu-i un plan.
Dacă e vreun monstru pe acolo, trebuie să aflăm unde locuiește.
Sherlock...
U, M, Q, R, A. Umqra?
Sherlock...
Sherlock.
Sherlock?
- Am cunoscut un prieten de-al tău. - Poftim?
- Dr. Frakland. - Da, Bob.
- Își făcea griji pentru tine. - Dragul de el, mereu își face.
S-a purtat foarte frumos cu mine de când m-am întors.
- Îl cunoștea pe tatăl tău? - Da.
Dar lucrează la Baskerville. Asta nu-l deranja pe tatăl tău?
Prietenii rămân prieteni, nu? Uită-te la tine și la John.
Ce-i cu noi?
El e un tip simplu și cu picioarele pământ, iar tu...
Unchiul Bob și tata au convenit să nu discute niciodată de serviciu.
Dewer's Hollow.
Sherlock...
Doamne sfinte! Dumnezeule!
L-ai văzut?
- L-ai auzit? - L-am văzut amândoi!
Nu, eu n-am văzut nimic.
Poftim? Ce tot spui?
N-am văzut nimic.
Trebuie să-l fi văzut.
Eu l-am văzut. Sigur l-a văzut și el.
De ce? De ce zice asta?
Era acolo, era!
Henry, stai jos și liniștește-te, te rog.
- Mă simt bine. - Îți dau ceva să te ajute să dormi, da?
Vești bune, John.
E... de bine.
Nu sunt nebun.
Chiar există un câine acolo.
L-a văzut și Sherlock. Indiferent ce zice, l-a văzut.
E într-o stare groaznică. E maniac.
E absolut convins că-n mlaștină mișună niște câini mutanți.
Dar nu sunt, nu?
Dacă s-ar ști cum să se facă un câine mutant, am fi aflat.
S-ar găsi de cumpărat. Așa stau lucrurile.
Am văzut pe cineva în mlaștină care dădea semnale Morse.
Cred că erau Morse. Nu prea aveau sens.
U, M, Q, R, A. Îți spune ceva?
Deci, ce-am aflat?
Știm că sunt niște urme pe care le-a găsit Henry,
la fel și ghidul turistic.
Cu toții am auzit ceva.
Poate ar trebui să căutăm pe cineva care are un câine mare.
- Henry are dreptate. - Poftim?
Și eu l-am văzut.
- Poftim? - Și eu l-am văzut, John.
- Stai o clipă, ce-ai văzut? - Un câine. Acolo, în Hollow.
Un câine uriaș.
Sherlock, hai să fim raționali.
Din toți oamenii din lume, tu...
Hai să ne limităm la ceea ce știm, da? La fapte.
După ce eliminăm varianta imposibilă, ceea ce rămâne,
chiar dacă-i improbabil, e adevărul.
Ce înseamnă asta?
Privește-mă, John, mi-e frică.
- Frică. - Sherlock...
Întotdeauna am reușit să rămân distant.
M-am separat de sentimente.
Dar uite, corpul mă trădează. Da, interesant, emoții.
Impedimente, dezavantaje.
Gata, Spock...ia-o mai ușor.
Ai fost destul de nervos în ultima vreme. Știi că așa este.
- Cred că ți-ai imaginat toate astea. - Imaginat?
- Era întuneric și înfricoșător. - Eu? Nu e nimic în neregulă cu mine.
Sherlock...
Nu e nimic în neregulă cu mine! Înțelegi?!
Vrei să-ți dovedesc, da?
Căutăm un câine. Un câine mare,
asta e teoria ta strălucită. Cherchez le chien!
Excelent! De unde să începem? Ce zici de ei?
Văduva sentimentală și fiul ei, pescarul șomer.
Răspunsul e da. Ea are un terier mic pe nume Whisky, nu-i ceea ce căutăm!
- Pentru Dumnezeu! - Uite ce pulover are. E clar că e jenat.
Materialul sau mai degrabă modelul hidos sugerează că e un cadou.
Vrea să-i intre mamei lui în grații. De ce? Banii.
El face cinste, dar porția lui e mică. Vrea s-o impresioneze, dar încearcă
- ...să economisească din mâncarea lui. - Poate nu-i e foame.
Nu, farfurie mică. A lins-o. Ea aproape și-a terminat desertul.
Dacă ar fi plătit ea, el ar fi mâncat cât ar fi dorit.
E înfometat și cam sărăcuț, se vede după mâneci și pantofi.
Doar mama i-ar face lui un așa cadou de Crăciun.
Ar putea fi mătușa sau o soră mai mare, dar mai degrabă mama.
El a fost pescar. Cicatricele de pe mână sunt specifice, cârlig de pescuit.
Sunt vechi, sugerează că e șomer de mult.
Aici nu se prea găsește de lucru, se duce la mama lui văduvă pentru ajutor.
Ea are o verighetă de bărbat pe un lanț în jurul gâtului, evident a soțului decedat
și prea mare pentru degetul ei. E bine îmbrăcată, dar cu bijuterii ieftine.
Și-ar fi permis mai scumpe, dar e sentimentală.
Câinele? Sunt mici fire de păr pe piciorul ei, sub genunchi,
sugerând că e un câine mic, probabil terier.
E un terier mic pe nume Whisky. "De unde naiba știi, Sherlock?"
A fost în tren cu noi și am auzit-o spunându-i pe nume.
Nu e înșelat, e ascultat. Îmi folosesc simțurile, deci n-am nimic.
Niciodată nu m-am simțit mai bine, așa că lasă-mă în pace!
Da, bine. Bine.
De ce m-ai asculta? Sunt doar prietenul tău.
- Eu n-am prieteni! - Așa-i...
Mă întreb de ce.
Domnule Selden, ați făcut-o din nou!
Mă tot prind de curea.
Dumnezeule!
Psihologa lui Henry e acum la taverna Cross Keys. S.
Și?
O chestionezi?
De ce ar trebui s-o fac eu?
Ești un om rău.
E atât de răutăcios!
- Încă puțin vin, doctore? - Încerci să mă îmbeți, doctore?
Nu mi-a trecut prin cap.
- Mai devreme credeam că mă tragi de limbă. - Unde am greșit?
Ai început să mă întrebi despre pacienții mei.
Sunt unul din vechii prieteni ai lui Henry.
Iar el e pacientul meu, deci nu pot vorbi despre el.
Deși el mi-a povestit despre toți vechii prieteni.
- Tu care ești? - Unul nou?
Ce spui de tatăl lui? N-a fost pacientul tău.
N-a fost un nebun... teoretician al conspirației?
- Ești nebun doar dacă te înșeli. - El s-a înșelat?
- Așa cred. - Dar avea o fixație cu Baskerville, nu?
Cu ceea ce se făcea înăuntru.
Nu e posibil ca și Henry să facă la fel, să-și imagineze un câine?
De ce crezi că voi vorbi despre asta?
Deoarece cred că ești îngrijorată pentru el și fiindcă sunt și eu doctor.
Și pentru că am alt prieten care s-ar putea să aibă aceeași problemă.
- Dr. Watson! Bună ziua. - Bună.
- Cum merge investigația? - Bună seara.
- Ce investigație? - Nu citești pe blog? Sherlock Holmes.
Care Sherlock?
Detectiv particular. Acesta este asistentul lui.
- Asistent și coleg de apartament. - Perfect!
- Coleg de apartament... - Dr. Mortimer, psihologa lui Henry.
Bună. Bob Frankland.
Spune-i lui Sherlock că am stat cu ochii pe Stapleton.
Oricând vrea să stăm puțin de vorbă...
De ce nu-i faci lui cinste? Cred că te place.
Neața! Cum te simți?
- N-am dormit prea bine. - Ce păcat.
Să-ți fac o cafea? Ia uite, ai igrasie!
Azi noapte...
de ce ai spus că n-ai văzut nimic?
- Am văzut câinele doar un minut. - Câinele?
- Poftim? - De ce-i spui așa?
- Ce vrei să spui? - E ciudat.
Ciudat cuvânt, arhaic.
De aceea am acceptat cazul. Ai spus că erau urmele unui câine uriaș.
- De ce spui așa? - Nu știu, nu m-am gândit niciodată...
Mai bine renunț la cafea.
- Ai făcut ceva cu codul Morse? - Nu.
U, M, Q, R, A, nu-i așa?
Nimic.
Las-o baltă. Am crezut că e ceva, dar n-a fost.
- Sigur? - Da.
- Dar cu Louise Mortimer ai făcut ceva? - Nu.
- Păcat. Ai aflat vreo informație? - Acum faci pe amuzantul?
Mă gândeam să sparg puțin gheața.
Nu ți se potrivește. Să rămânem la gheață.
- John... - Nu-i nimic.
Nu. Mi s-a întâmplat ceva aseară, ceva ce n-am mai experimentat până acum.
Mi-ai spus. Frică. Sherlock Holmes a fost speriat.
A fost mai mult. A fost dubiu. Am simțit îndoiala.
Întotdeauna m-am încrezut în simțuri, dovada din fața ochilor, până aseară.
- Doar nu crezi că ai văzut un monstru? - Nu, nu pot să cred.
Dar am văzut. Întrebarea e cum? Cum?
Da. Da, bine.
Înseamnă că ai o pistă. Păi, baftă.
E adevărat ce ți-am spus, John.
Eu nu am prieteni. Am doar unul.
Sigur...
John?
- John! Ești minunat! Ești fantastic! - Gata, nu trebuie să exagerezi.
Poate nu ești cel mai luminat dintre oameni, dar ca și
- ...conductor de lumină ești imbatabil. - Noroc. Poftim?
Cei care nu sunt genii au capacitatea
- ...de a-i stimula pe alții. - Îți cereai scuze.
Nu strica totul. Ce am făcut atât de al naibii de stimulator?
Da?
Dacă nu e un cuvânt? Dacă sunt litere separate?
- Crezi că e acronim? - N-am absolut nicio idee, dar...
- Tu ce naiba faci aici? - Și eu mă bucur să te văd.
- Sunt în vacanță, îți vine să crezi? - Nu, nu-mi vine.
- Salut, John. - Greg.
Am auzit că sunteți în zonă. Ce puneți la cale?
Vânați "Câinele din iad", ca la televizor?
- Aștept o explicație. De ce ai venit? - Ți-am spus, sunt în vacanță.
Ești maro ca o nucă. E clar că abia te-ai întors din vacanță.
Am mai vrut una.
Aici e mâna lui Mycroft. Bineînțeles că așa este.
Aude Baskerville și îmi trimite supraveghetorul să mă spioneze.
- Incognito. De asta îți spui "Greg"? - Ăsta-i numele lui.
- Așa e? - Da. Nu te-ai deranjat să afli.
Nu sunt supraveghetorul tău. Și nu fac ce-mi spune fratele tău.
- S-ar putea să fii omul pe care-l vrem. - De ce?
N-am stat degeaba, Sherlock.
Cred că s-ar putea să fi descoperit ceva. Poftim.
N-am știut dacă e important. Începe să pară.
Îngrozitor de multă carne pentru un restaurant vegetarian.
Un inspector de la Scotland Yard,
care poate da niște telefoane, ar fi foarte folositor.
Prăvălia!
Ce-i asta?
- Cafea. Am făcut cafea. - Tu nu faci cafea.
- N-o vrei? - Nu trebuie să-ți tot ceri scuze.
Mulțumesc.
N-o beau cu zahăr.
- Registrele sunt pe ultimele două luni. - Drăguț. E bună.
Atunci v-a venit ideea, după ce s-a terminat serialul TV?
Eu sunt de vină.
Îmi pare rău, Gary. Nu m-am putut abține.
Am mâncat un sandviș cu bacon la nunta lui Cal și un lucru a dus la altul.
- Nu ține. - Încercam să dăm un impuls afacerii.
Un câine mare alergând liber prin mlaștină a fost mană cerească.
Ca și cum am fi avut monstrul nostru din Loch Ness.
- Și unde-l țineți? - În puțul unei vechi mine. Nu e departe.
- Stătea bine acolo. - Stătea?
N-am putut controla afurisenia. Era rău.
Acum o lună...
Billy l-a dus la veterinar și...
- E mort? - Eutanasiat.
Da. N-am avut de ales. Deci s-a terminat.
- A fost doar o glumă, să știți. - Da, hazlie glumă.
Aproape că ați scos din minți un om.
Știi că e încântat că ești aici? În secret.
Da? Drăguț.
Presupun că îi place să aibă în jurul lui aceleași fețe.
- Referitor la... la.. - Incapacitatea lui de a comunica?
- Îi crezi că au eutanasiat câinele? - N-am motive să nu-i cred.
Să sperăm că nu s-a întâmplat nimic rău. Dar nu știu de ce i-aș putea acuza.
Am să vorbesc cu poliția locală. Bun. Așa rămâne. Vorbim mai târziu.
Îmi place. E bine să nu mai respiri aerul Londrei.
- Câinele lor a fost văzut pe deal? - Așa se pare.
Dar tu n-ai văzut doar un câine obișnuit.
Nu. Era imens. Avea ochi roșii arzători și strălucea,
tot corpul lui strălucea.
Am o teorie, dar trebuie să mă întorc la Baskerville s-o testez.
Cum? Nu poți să faci iar trucul cu legitimația.
S-ar putea să nu fie nevoie.
Bună, dragă frate. Ce mai faci?
Bună ziua, domnule. Opriți motorul. Mulțumesc.
Trebuie să vorbesc cu maiorul Barrymore imediat ce intrăm.
Înseamnă că tu va trebui să cauți câinele.
În laboratoare. Întâi la Stapleton.
Ar putea fi periculos.
Să știi că mi-ar plăcea
să vă ofer acces nelimitat în bază. De ce nu?
- E o cerere simplă, dle maior. - N-am auzit ceva atât de bizar.
- Îmi acordați 24 de ore, asta am negociat. - Nicio secundă mai mult.
Mă supun acestui ordin, dar nu trebuie să-mi placă.
Nu știu ce vă așteptați să găsiți aici.
- Poate adevărul. - Despre ce?
Înțeleg. Trebuia să-mi dau seama după haină.
Ești unul din aceia cu conspirația, nu-i așa?
Atunci dă-i drumul, caută-i. Monștrii, razele morții, extratereștrii.
Aveți vreunul? Mă întrebam și eu.
Vreo doi. Au aterizat aici în anii '60.
Îi numim Abbott și Costello.
Succes, domnule Holmes.
Doamne!
Haide.
E cineva?
Nu, haide, haide.
Nu fi ridicol.
Răspunde. La dracu!
E aici. E aici cu mine.
Unde ești?
Scoate-mă de aici, Sherlock, trebuie să mă scoți de aici.
În laboratorul cel mare, primul pe care l-am văzut.
John... John?
Acum, Sherlock! Te rog!
Te găsesc eu. Continuă să vorbești.
Nu pot. O să mă audă.
Continuă să vorbești. Ce vezi?
- John? - Da, sunt aici.
Ce vezi?
Nu știu. Nu știu, dar acum îl aud.
- Auzi? - Rămâi calm. Poți să-l vezi?
- Îl vezi? - Nu, nu-l văd.
Îl văd.
E aici.
Te simți bine? John?
Doamne Dumnezeule! A fost câinele!
Sherlock, a fost aici, jur, Sherlock, trebuie, trebuie...
Ai văzut? Trebuie să fi văzut!
Nu-i nimic. Acum e în ordine.
Nu e! Nu e-n ordine! L-am văzut, m-am înșelat!
- Să nu tragem concluzii pripite. - Poftim?!
- Ce ai văzut? - Ți-am spus, câinele.
- Uriaș, ochi roșii? - Da.
- Strălucea? Nu. - Poftim?
Am inventat strălucirea.
Ai văzut ce te așteptai să vezi fiindcă ți-am spus eu.
Ai fost drogat. Toți am fost drogați.
- Poți să mergi? - Sigur că pot.
Vino. E timpul să prindem fantoma.
Te-ai întors? La ce te gândești de data asta?
Crimă, dr. Stapleton. O crimă rafinată, comisă cu sânge rece.
Îi spui lui Kirsty ce a pățit Bluebell sau îi spun eu?
- Bine. Ce vrei? - Pot să-ți împrumut microscopul?
Ești sigur că te simți bine? Ești tras la față.
Mi-e bine.
A fost gena GFP din meduză, în caz că te interesează.
- În iepuri. - Da, sigur.
Aequorea victoria, dacă ții neapărat să afli.
- De ce? - De ce nu?
Nu punem întrebări din astea aici.
A fost o încurcătură. Fiica mea s-a ales cu unul din specimenele de laborator,
așa că bietul Bluebell a trebuit să dispară.
- Compasiunea ta e copleșitoare! - Știu.
Uneori mă urăsc.
Poți avea încredere în mine, sunt doctor, ce secrete mai ai aici?
Dacă poți să-ți imaginezi,
probabil că cineva o face pe undeva. Bineînțeles.
- Clonarea? - Da, sigur. Oaia Dolly, îți amintești?
- Clonare umană? - De ce nu?
Dar animale? Nu oi.
Animale mari.
Mărimea nu-i o problemă. Absolut deloc.
Singurele limite sunt etica și legea,
iar amândouă pot fi foarte flexibile.
- Dar nu aici, nu la Baskerville. - Nu e aici!
Nu e nimic acolo. Nu are niciun sens!
- Ce te așteptai să găsești? - Droguri. Trebuie să fie un drog.
Un halucinogen sau ceva care provoacă delir.
- Nu e nicio urmă în zahăr. - În zahăr?
Procesul de eliminare. Am văzut câinele, am văzut ce aștepta imaginația mea să văd.
Un monstru făcut pe cale genetică.
Nu trebuia să mă încred în ce văd, deci rămâneau șapte motive posibile,
cel mai posibil fiind narcoticele.
Henry Knight l-a văzut și el, dar tu nu l-ai văzut, John.
Am mâncat și am băut aceleași lucruri la Grimpen, cu excepția unuia.
- Tu nu bei cafeaua cu zahăr. - Și?
Am luat zahăr din bucătăria lui Henry.
Nu are nimic în el.
- Poate nu e drog. - Nu, trebuie să fie un drog.
Cum l-au băgat în organismele noastre? Cum?
Trebuie să fie ceva, ceva...
Ceva... ceva adânc îngropat.
- Ieșiți. - Poftim?
- Trebuie să merg în palatul minții mele. - Ce anume?
N-o să vorbească prea mult o vreme, mai bine plecăm.
- Ce spunea? - "Palatul minții lui".
E o tehnică de memorie, un fel de hartă mentală.
Desenezi o hartă cu o locație, nu trebuie să fie un loc adevărat.
Depozitezi amintiri. Teoretic, niciodată nu uiți nimic.
Trebuie doar să te întorci acolo.
Locația asta imaginară poate fi orice? O casă, o stradă?
- Da. - Dar el i-a spus "palat".
Așa i-a spus.
Nu ești deloc...
câine.
Dumnezeule!
Doamne! Doamne! Îmi pare atât de rău.
- John? - Da, imediat.
Proiectul HOUND. Trebuie să fi citit despre el.
Un experiment făcut într-un laborator CIA din Liberty, Indiana.
H O U N D.
Mi-e teamă că nu am acces acolo.
- Trebuie să existe ceva, o parolă? - Așa cred, dar e a maiorului Barrymore.
Parolă. Parolă. Parolă.
A stat aici când s-a gândit la ea.
- Descrie-mi-l. - Dar l-ai văzut.
E afurisit de milităros, genul pe care l-ar fi trimis în Suez.
Excelent. De modă veche. Tradiționalist.
N-ar folosi numele copiilor ca parolă.
Îi place și e mândru de munca lui și asta are legătură. Ce e la nivelul ochilor?
Cărți.
Jane's Defence Weekly, copii în piele. Hannibal.
Wellington. Rommel. Istoria popoarelor vorbitoare
de limba engleză a lui Churchill, cele patru volume.
Churchill. Îi place Churchill.
Copii ale Străzii Downing. Biografii separate ale lui Thatcher.
Mijlocul anilor '80, cred. Tată și fiu.
- Barrymore senior, medalii, decorații. - La acea dată, aș spune veteran Falkland.
- Thatcher e mai probabil decât Churchill. - Asta e parola?
Nu! La un om ca maiorul Barrymore, e suficient doar un prenume.
Sugestibilitate extremă.
Frică și stimuli.
Groază determinată.
Dispersare sub formă de aerosoli.
HOUND.
Deteriorare severă a lobului frontal. Accelerare periculoasă.
Traumatism cranian. Omucideri multiple.
Dumnezeule!
Proiectul HOUND. Un nou drog halucinogen
care îi face pe cei care îl folosesc foarte deschiși la sugestie.
Au vrut să-l folosească ca armă pentru a dezorienta total inamicul,
folosindu-se de teamă și stimuli.
- Dar a fost oprit în 1986. - Din cauza efectului asupra subiecților.
Și ce au făcut aceștia altor oameni. Expunerea prelungită i-a înnebunit.
I-a făcut de o agresivitate incontrolabilă.
Deci cineva face din nou lucrul ăsta? Continuă experimentele?
Încearcă să-l perfecționeze. În ultimii 20 de ani.
- Cine? - Numele acestea îți sunt cunoscute?
- Nu, deloc. - Cinci cercetători principali.
Cu 20 de ani în urmă.
Poate că amicul nostru e undeva în spatele imaginii.
Cineva destul de în vârstă ca să participe la experimentele din 1986.
Poate cineva care spune "celular"
deoarece a stat un timp în America? Îți amintești, John?
Iată numărul celularului meu.
Ne-a dat numărul lui în caz că aveam nevoie de el.
Bob Frankland. Dar Bob nici nu lucrează cu...e virolog.
- Ăsta e un război chimic. - De acolo a început.
Și niciodată nu și-a pierdut certitudinea, obsesia
că acel drog ar putea să funcționeze.
Frumos din partea lui să ne dea numărul. Să aranjăm o întâlnire.
Alo?
- Cine e? - Trebuie să-l găsești pe Henry.
E Louise Mortimer. Louise, ce s-a întâmplat?
Henry își amintea. Apoi...
a încercat...
- A luat o armă și a încercat să... - Ce?
A plecat. Dar trebuie să-l oprești, nu știu ce ar putea face.
- Unde ești? - Acasă la el. Eu n-am pățit nimic.
Stai acolo. Vom trimite pe cineva la tine.
- A atacat-o. - A fugit?
Există un singur loc în care s-ar duce, acolo unde a început.
Lestrade, du-te la Hollow. Dewer's Hollow. Și adu o armă.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău, tată.
- Nu, Henry, nu, nu! - Înapoi!
- Lasă-mă în pace! - Ușurel, Henry, calmează-te.
Știu ce sunt. Știu ce am încercat să fac!
- Lasă arma jos. - Nu, nu! Știu ce sunt!
Da, sunt sigur că știi, Henry. Ți s-a explicat, nu-i așa?
- Ți s-a explicat cu foarte mare grijă. - Ce?
Cineva avea nevoie ca tu să taci,
să te țină copil, pentru a reafirma visul de care vă agățați amândoi,
fiindcă tu începuseși să-ți amintești.
Amintește-ți acum, Henry. Trebuie să-ți amintești
ce s-a întâmplat aici pe când erai un băiețel.
Am crezut că mi-a prins tatăl.
Câinele. Am crezut... Doamne!
Nu știu... nu mai știu! Nu știu!
- Nu, Henry! - Henry, pentru Dumnezeu!
Amintește-ți. "Liberty In". Două cuvinte
pe care un băiețel înfricoșat le-a văzut acum 20 de ani.
Ai început să pui totul cap la cap. Amintește-ți ce s-a întâmplat atunci.
N-a fost un animal, nu-i așa, Henry? N-a fost un monstru.
Un bărbat.
N-ai reușit să faci față situației. Erai doar un copil.
Așa că ți-ai explicat-o într-un mod cu totul diferit.
Dar ai început să-ți amintești, așa că trebuia să fii oprit.
Să te scoată din minți pentru ca nimeni să nu creadă un cuvânt din ce spui.
Sherlock!
Nu-i nimic. Nu-i nimic, prietene.
Dar noi l-am văzut. Câinele... azi noapte. Noi l-am...
Era un câine, Henry.
Lăsa urme, speria martorii, dar era un câine obișnuit.
L-am văzut amândoi, am văzut ce-au vrut mințile noastre drogate să vedem.
Frică și stimuli, așa funcționează.
Dar n-a existat niciun monstru.
Sherlock?
- Nu! Nu, nu, nu! - Henry!
Nu, nu! Nu!
Henry!
Sherlock, vezi și tu? Da, el nu e drogat. Deci ce este?
- Nu! - Ce este?!
E tot aici.
Dar e doar un câine. Nimic mai mult decât un câine obișnuit.
Dumnezeule!
Christoase!
Nu. Nu!
Nu ești tu, nu tu!
Ceața. Drogul e în ceață!
Dispersare sub formă de aerosoli, asta spunea în dosar.
Proiectul HOUND e ceața! Un câmp de mine chimice.
Pentru Dumnezeu, ucide-l! Ucide-l!
Privește-l, Henry.
- Nu, nu. - Haide, uită-te la el.
Ticălosule.
Ticălosule! 20 de ani! 20 de ani din viața mea pierduți!
- S-a terminat. - De ce nu m-ai ucis pur și simplu?
Un mort e ascultat, el trebuia să facă mai mult de atât.
Trebuia să discrediteze tot ce-ai spus despre tatăl tău.
Și avea mijloacele chiar la picioare.
Un câmp de mine chimice, pedala de presiune în pământ,
te droga de câte ori te întorceai aici.
Arma crimei și locul faptei, toate într-una.
Henry, cazul acesta... îți mulțumesc.
- A fost genial. - Sherlock.
- Ce-i? - Acum?
- Nu e momentul? - Ba da, e în ordine.
E foarte bine. Asta înseamnă...
că tatăl meu a avut dreptate.
A aflat ceva, nu-i așa?
Și de aceea l-ai ucis, pentru că avea dreptate.
Și te-a prins exact în mijlocul unui experiment!
Frankland!
- Frankland! - Fugi!
Haide, ține pasul!
E inutil, Frankland!
Mulțumesc, Bill.
- Deci n-au omorât câinele? - Evident.
Cred că n-au avut inima s-o facă.
- Înțeleg. - Ba nu înțelegi.
- Nu înțeleg. Sentiment? - Sentiment.
Ce mi s-a întâmplat în laborator?
Vrei niște sos?
Eu n-am fost la Hollow. Cum se face că am auzit
acolo acele lucruri? Frică și stimuli?
Trebuie să fi fost drogat în altă parte. În laborator.
Ai văzut instalația, foarte veche, curge ca din sită.
- Și ducea gazul. Ketchup sau sos? - Ia stai puțin.
Credeai că e în zahăr. Ai fost convins că e în zahăr.
Mai bine plec. E un tren care pleacă în jumătate de oră și dacă vrei...
Doamne! Tu ai fost.
Tu m-ai încuiat în afurisitul ăla de laborator.
- Am fost nevoit. A fost un experiment. - Un experiment?!
- Am fost îngrozit, speriat de moarte! - Credeam că drogul
era în zahăr, așa că ți-am pus în cafea.
Apoi am aranjat totul cu maiorul Barrymore.
Complet științific, condiții de laborator. La propriu.
- E aici cu mine. - Bine, vorbește, te găsesc eu.
- Nu pot, o să mă audă. - Spune-mi ce vezi.
Nu știu, dar acum îl pot auzi.
Știam ce efect ar avea asupra unei minți superioare,
trebuia să încerc pe una obișnuită.
Știi ce vreau să spun.
- Dar n-a fost în zahăr. - Nu.
De unde să știu că tu fuseseși expus gazului?
- Deci te-ai înșelat. - Nu.
- Te-ai înșelat, n-a fost în zahăr. - Puțin.
Nu se va repeta.
Are vreun efect pe termen lung?
Niciunul. Vei fi bine odată ce vei excreta. Toți vom fi.
Cred că m-am ocupat deja de partea asta.
- Unde pleci? - Mă întorc imediat.
Merg să vorbesc cu un om despre un câine.
În ordine, lasă-l să plece.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks APOLLO www.addic7ed.com